Alo!
E cineva aici? Alo!
Am venit după cum mi-ai zis.
Alo!
Pentru a sărbători întâlnirea noastră la cină,
am pregătit un desert special.
Arată grozav, Martha!
E mortal de-a dreptul.
Se numește "Moarte în ciocolată".
La ce experiență ai tu la gătit, e cumva o predicție?
Să înțeleg că gătitul nu e punctul tău forte.
Nu prea.
Îmi păstrez energia creativă pentru actorie.
Dar tu, Jim? Cum stai cu legea?
Bine. Am pe rol un proces care mă ține ocupat.
Sper să găsești timpul necesar pentru a face și ceva plăcut.
Sigur, din când în când joc și baseball.
Baseball... Nu-i extrem de anost?
E drept, presupune răbdare.
Mai degrabă o lipsă de vitalitate.
Cred că tata se referea la nuanțele jocului.
Sigur, are meritele lui.
Cred că mama voia să spună că nu e o activitate pentru toți.
Depinde din ce unghi privești.
Cred că se adresează mai mult persoanelor serioase, cu discernământ.
Ce vrei să spui, Jim?
Că actorii, prin natura lor, nu sunt cei mai serioși din lume.
Zău?
Deci mă consideri neserioasă?
Ce-ar fi să ne vedem de desert?
Chestia aia cu moartea sună brusc mult mai bine.
- Avem o crimă în centru. - La fix.
Îmi pare rău că trebuie să plecăm.
- Aveți grijă. - Și voi.
- Am văzut și cine mai rele. - Cum ar fi?
Cea din "Aliens", de exemplu.
Ieșea o lighioană din pieptul tatei și mai destindea atmosfera.
Era de așteptat. Provin din lumi diferite.
- Maică-ta putea fi mai sensibilă. - Poftim?
Mersi. Ce bine arăți!
Ruj? Ai fost la întâlnire?
Nu, am luat cina cu tatăl ei și cu mama.
Deja? Cum a fost?
Apropo de părinți, avem unul chiar aici.
Părintele Joe McMurtry, 52 de ani.
Agenta imobiliară a venit să arate proprietatea...
Și a găsit credința.
Știm ce căuta victima într-o clădire abandonată?
Încă nu. Parohia lui era departe de aici.
- Ora morții? - Aseară, între 19:00 și 22:00.
Cauza probabilă a morții, trei gloanțe în piept.
Găurile sunt apropiate, deci ucigașul e țintaș.
E și grijuliu. A adunat cartușele.
- Camere de supraveghere? - Niciuna în zona clădirii.
Pare opera unui profesionist.
Cineva a cerut uciderea unui preot? Parcă-i o conspirație a Vaticanului.
- Ca și "Codul lui Da Vinci". - Sau nu.
Să vedem dacă găsim vreun mobil în viața lui McMurtry.
Ne așteaptă la secție o călugăriță care lucra cu el. Poate ne luminează.
Da, ne ocupăm noi.
Deci...
Polițiștii au dat de un fir la barul Chumson.
Barmanul de acolo zice că știe despre crimă.
- Vorbește însă doar cu un detectiv. - Mă duc cu Castle la el.
- Voi discutați cu călugărița. - Stai așa.
- Noi interogam călugărița? - Eu sunt polițistul bun, tu cel rău.
Am cerut un detectiv fiindcă polițiștii îmi sperie clienții.
- Ce știi despre crimă? - A venit aseară un tip, Leo.
Zicea că a auzit focuri de armă pe strada 5
și a văzut un tip ieșind din clădire.
Azi am aflat că a fost ucis un preot.
Leo e deci martor. Știi unde e acum?
S-a îmbătat, așa că l-am urcat în taxi și l-am trimis acasă, în Bronx.
- Mai știi adresa? - Sigur.
Strada 223, nr. 9245.
Pe aici.
O călugăriță vine la poliție... Parcă-i începutul unui banc prost.
- Vrei un pieptene? - Gura.
Știi ce-mi vine în minte?
Parcă-i un film în care personajul pare adult, dar de fapt are 12 ani.
Să-ți spun ceva. Școala catolică e ca un război.
Nu știi cum e dacă n-ai fost acolo.
Am fost la război
și e mult mai rău decât bătrânica asta.
E o zi neagră.
Părintele McMurtry era atât de grijuliu,
atât de devotat enoriașilor săi, comunității...
Ce soartă a avut...
Soră Mary, vrem să vă punem câteva întrebări despre părinte.
Dacă vă simțiți în stare.
Vă pot spune tot ce vreți să știți, inclusiv cine l-a omorât.
- Știți cine l-a omorât? - Nu asta spuneam?
Mă temeam eu că prietenia lor va sfârși tragic.
Dar părintele era așa încrezător,
mereu voia să salveze sufletele rătăcite,
chiar și pe cele negre ca al omului acela.
- Care om, soră? - Michael Dolan.
Mickey Dolan mafiotul, gorila clanului O'Reilly?
Chiar el.
A copilărit cu părintele.
Am încercat să-l previn, dar a crezut mereu
că-l poate aduce pe Dolan pe calea cea bună.
A murit crezând asta.
Dacă erau prieteni, de ce credeți că Dolan l-a ucis?
Acum două zile s-au certat rău la biserică.
Nu știu de ce, dar părintele era tare supărat.
Foarte supărat.
- O singură ceartă nu dovedește... - N-am terminat.
Sigur. Îmi cer scuze.
Cum voiam să zic, aseară la ora 18:00
părintele a fost sunat și a plecat în mijlocul slujbei.
Mi-a spus că e vorba de Dolan.
Preotul și mafiotul. Povestea clasică.
Prieteni din copilărie, unul urmează calea bună,
iar celălalt ia drumul crimei.
Dacă martorul îl poate identifica pe Dolan, drumul duce la închisoare.
Trebuia să fi luat metroul. E periculos să parchezi aici.
Va fi bine.
Ce voiai să spui mai devreme, că mama putea fi mai sensibilă?
Aș fi vrut să n-o lași să-l critice pe tata.
Își spunea doar părerea, cum a făcut și tatăl tău
când i-a zis că e frivolă și proastă.
- Tata n-a zis așa ceva. - Hai s-o lăsăm baltă.
Bine.
Să fim sinceri, ea povestea despre trecutul ei, iar el o insulta.
- Ai grijă! - Ce-i? E diferență între...
Nu face asta.
Arunc-o.
Dați-mi telefoanele și portofelele.
Bine.
Faceți o mare greșeală. Sunt polițistă.
Cred că-l urmăresc pe Leo. Să-l sunăm pe șefu'.
- Șefu', adică Mickey Dolan? - Știm despre McMurtry.
- Plecați cât mai puteți. - Nu veți pune mâna pe martor.
Ce-i gălăgia asta?
Îmi pare rău.
Cine sunteți?
- Poliția. - Deschideți!
- Zăvorul nu va rezista.
- Deschideți! - Adu ăla aici, să blocăm ușa.
- Mă ajuți? - Da.
- E mort. - Au tăiat firul.
- Ce naiba se întâmplă? - Am venit să te salvăm.
CASTLE Sezonul 5 Episodul 8
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
- Dați-ne tipul și nu vă facem nimic! - Nu-l prea cred.
- Care tip? Eu? - Da, tu.
Deschideți!
- Ce vor de la mine? - Tipul înarmat pe care l-ai văzut...
a ucis pe cineva, iar tu ești martor.
Vor să scape de tine.
Asta nu-i bine deloc. De unde știu ce-am văzut eu?
Ca și noi, fiindcă ți-ai bătut gura la bar.
Era întuneric. N-am văzut mare lucru.
Ei cred că ai văzut suficient.
- Trebuie să plecăm de aici. - Zău?
- Oamenii lui Dolan sparg imediat ușa. - Deschideți!
Mickey Dolan, mafiotul?
Vom ajunge să plutim pe râu cu pantofi de ciment.
Teoretic, dacă ai pantofi de ciment, nu mai plutești.
- Poftim? - Ai dreptate, nu ajută.
Să mergem.
Unde ți-e mașina?
- Unde mi-e mașina? - Unde ți-e mașina?
- Era chiar aici. - Ai parcat aici? Glumești?
- N-ai văzut ce cartier e? - Nu.
Haide!
Ia mașina.
Călugărița avea dreptate. Părintele s-a certat cu Dolan.
Camerele de supraveghere îi confirmă povestea.
- Nu că n-aș fi crezut o călugăriță. - Ce-i cu apelul primit de McMurtry?
- L-a făcut Dolan? - Era un telefon public.
Tipul trăiește de 20 de ani prin mafia irlandeză.
Știe să-și acopere urmele.
Dolan și trupa lui de ucigași sunt deștepți și necruțători.
Ca și gorilă a clanului O'Reilly, e suspect în numeroase cazuri.
N-am reușit să-l prindem niciodată.
Au venit polițiștii din casa lui Dolan. N-a mai fost pe acolo de ceva vreme.
Cei de la Crima Organizată știu unde e?
Au zis că l-au pierdut din ochi de câteva zile.
Se zvonește că se pregătește ceva important,
un război între clanuri, o luptă pentru putere în clanul O'Reilly.
Se va lăsa cu sânge, nu-i de mirare că Dolan s-a dat la fund.
A ucis un preot. Nu-l putem lăsa să dispară.
Chiar de-am ști unde e, nu avem dovezi contra lui.
Vezi de martorul găsit de Beckett. Poate îl va identifica.
Am plecat.
- Ei sunt? - Da.
O seară mizerabilă.
- Telefonul public, până nu vin. - Nu credeam că încă mai există.
Are cineva o...? Un dolar?! Glumești?
Nu-ți trebuie fise să suni la 911.
- Haide! - Super.
Suntem blocați la mama naibii, cu doi mafioți ucigași,
fără să putem contacta pe cineva.
Calmează-te, Leo. Trebuie să găsim un telefon.
- Sunt ceva magazine nonstop? - Din câte știu eu, nu.
- Poate ne împrumută cineva un mobil. - Cine?
Nu-i nimeni la ora asta pe aici, decât dacă vrea să moară.
E o nebunie. Nu mi se poate întâmpla asta.
Eu sunt un simplu vânzător de ziare.
- Te poți concentra? - Da.
Totul va fi bine.
Trebuie doar să iau legătura cu secția mea.
- Bine. Cum? - Cred că știu.
- Doamnă căpitan, avem o problemă. - Care?
Am încercat să dăm de martor, dar nu-i găsim pe Castle și pe Beckett.
I-am sunat și pe ei, dar și pe mama lui Castle.
- I-ați găsit mașina lui Beckett? - GPS-ul o arătă spre Jersey.
Ryan, pune să fie oprită.
Esposito, du-te acasă la martor și vezi ce naiba se întâmplă.
S-a făcut.
- Nu ține, Castle. - Ba da. Tulbur liniștea.
Nu vor avea de ales decât...
- ... să-mi dea o bere. - Data viitoare nu mai ratez!
- Știi cât e ceasul? - Te rugăm, ajută-ne!
Termină cu sunatul sau veți avea nevoie de ajutor!
Plecați până nu fac ceva!
Ce vei face, vei suna la poliție?
Dă-i drumul. Sun până faci asta.
Poliția nu vine aici. Suntem pe cont propriu.
Dacă nu termini, cobor la tine și te bat măr!
Ăsta era marele plan, să ne mai omoare și alții?
- Nu. - Să mergem.
Dați-i drumul!
- Poate că o bătaie va aduce poliția. - Sigur.
- Sau numai pe cei care ne urmăresc. - Asta dacă supraviețuim.
Încerc să ieșim din rahatul ăsta!
- Din cauza ta suntem aici! - Poftim?
Data viitoare când îți spun "ai grijă", să mă asculți.
- Dacă mă ascultai și tu cu mașina! - Eu simt o tensiune aici
și cred că are mai puțin de-a face cu ucigașii și mai mult cu voi doi.
- Viața mea e în mâinile voastre... - N-avem nimic.
Unii mai mult ca alții. Ce faci?
- E un mobil în mașină. - Slavă Domnului!
E parolat.
Bravo. Alarma i-a atras pe tipii ăia.
- Ryan. - Frate, avem o problemă.
- Nu cred că ne-au văzut. - Ne vor căuta mai departe.
Poate ar trebui să le vorbesc.
Sau ce, să stau aici și să aștept să ne găsească?
Poate mai avem o variantă.
Dacă descopăr parola telefonului, îl putem folosi.
Ești "Băiatul cu un dragon tatuat"? Sunt vreo 10.000 de posibilități.
Ai o idee mai bună?
- Unde-i cel mai apropiat metrou? - Acum vrea la metrou...
La șase cvartale de aici.
În zilele lucrătoare, după ora 0:00, vine la 30 de minute. Cât e ceasul?
- 1:20. - Deci nu-l prindem pe cel de 1:30.
Îl prindem însă pe cel de 2:00. Mai stăm zece minute și fugim.
- Metroul nu-i tren, n-are orar fix. - Ba da.
De-o viață trăiesc aici. N-are orar fix.
Și eu trăiesc de-o viață
și are, dar nu știi tu, fiindcă nu merge exact.
Asta înseamnă că n-are orar fix.
Dacă ajungem acolo și are întârziere, suntem ținte sigure.
La fel suntem și acum.
- Cred că sunt mai în siguranță afară. - Bine.
Dacă nu aflu parola, fugim la metrou.
- Bine. - Sunt un om mort.
Un chiriaș a văzut doi tipi spărgând ușa și intrând.
Dolan și-a trimis oamenii după martor, Castle și Beckett sunt la mijloc.
- Ați găsit mașina lui Beckett? - Am oprit-o la intrarea pe autostradă.
O furaseră niște delincvenți.
Deci i-au luat oamenii lui Dolan. Sau mai rău.
Pun polițiștii să afle dacă i-a văzut cineva din clădire.
Coordonează-i și vino rapid înapoi.
Doamnă căpitan Gates?
Ce căutați aici?
După telefonul de la Esposito, m-am îngrijorat și am...
- Nu dau de Katie. Cum stă treaba? - Nu-i cazul să vă alarmați.
Avem ceva greutăți în a le stabili poziția exactă.
Nu știi deloc să joci teatru.
Nu m-ar fi sunat cineva dacă nu erați foarte îngrijorați.
- Vreau să știu ce se petrece. - Bine.
S-au dus să interogheze un martor și am pierdut legătura.
Facem totul să-i găsim.
Vă propun să mergeți acasă și vă voi suna imediat cum aflu ceva.
Nu plec până nu aflu ce li s-a întâmplat copiilor noștri.
- Nici eu. - Unde-i aparatul ăla de cafea
cumpărat de Richard pentru secție?
- În sala de recreere. - Vrei să...?
N-am de gând să le spun că le-am pierdut copiii.
- Spune-mi că știi ceva despre Dolan. - Nu, dar i-am verificat asociații.
Săptămâna trecută au dispărut.
Poate are legătură cu lupta dintre clanuri,
dar am găsit unul din oamenii lui. Colin Clark.
Mâine are avion spre Dublin.
- Adu-l încoace. - Bine.
- Vezi ceva? - Nu.
Asta nu înseamnă că nu sunt acolo.
- M-am prins. - Te-ai prins... Cum?
Trebuie să te pui în pielea proprietarului telefonului.
Conduce un Mini, nu? Am încercat. Nimic.
Uită-te la carcasă. Inimioare. Am încercat "love". Tot nu.
Uită-te la fundal.
- Ce-i? - Parola e numele pisicii.
- Exact. - Super. Cum o cheamă?
- Nu știe. - Nu știu, dar când aflu...
- Voiam o soluție reală. - Ți-o ofer!
Dacă te axezi pe un telefon care nu va...
Ce spuneai?
Nu-mi trebuie parolă să răspund.
Alo, slavă Domnului că ai sunat.
Oricine ai fi, dă-mi telefonul înapoi!
- E telefonul tău? - Da, îmi trebuie!
Am toate pozele cu Lola acolo, muzică, aplicații...
Spune-i să sune la 911 și spune-i unde suntem.
- Ascultă, suntem în parcul Leimart. - Știu exact unde ești.
- Te-am găsit prin GPS. - Da? Bine.
Sună la 911. Am dat de belea.
Să știi că ai dat, mai ales dacă pun mâna pe tine!
Zi-i de ucigaș.
Poftim? Să mă ucizi? Mă ameninți?
Nu să te ucid pe tine, e vorba de un ucigaș. Ne vânează.
- Sună la 911. - Nu mă amenința!
- De ce-ai lăsat-o să închidă? - Eu am lăsat-o?!
Nu-i totul pierdut. Mi-a zis parola.
Pe pisică o cheamă Lola.
Cine-i geniul?
Tot ce trebuie să fac e...
- Nu, nu! - Ce e?
A deconectat telefonul de la distanță.
E un taxi afară.
Merge încet, cred că îl putem prinde.
Alo!
Glezna mea. Glezna mea.
Du-te și oprește taxiul. Îl ajut eu pe Leo.
Chiar așa? Mă omori.
- Nu vezi? "Liber". - Te rog. E o urgență.
Sunt ofițer de poliție.
Eu sunt sultanul Siamului. Ei sunt supușii mei loiali.
Nu înțelegi. Nu e o glumă. Avem nevoie de ajutorul tău.
Scrie "necazuri" pe voi.
Îți dau o mie de dolari să ne duci în oraș.
Pe cuvânt? Să vedem banii.
Nu-i am la mine... dar am un ceas minunat.
- Nu! Nu, nu! - Îți spune ora sub apă.
Arată ora din trei zone!
Și acum îmi arată că e timpul să plecăm.
- Haideți! Mișcați-vă! - Haide, haide!
Aici. Haideți.
- Liniște. - Îmi pare rău.
M-am rănit grav la gleznă. Nu pot sta pe ea.
N-o să le ia mult băieților să afle unde am intrat.
Dacă el nu poate sta în picioare, va fi greu să ne mișcăm.
Da, chiar mai greu să fugim.
Trebuie să fie pe-aici pe undeva.
Colin Clark. Impresionantă listă de antecedente.
Aici scrie că ești suspectat de a fi infanterist al clanului O'Reilly.
Îmi plac și plimbările lungi pe plajă.
N-aveți niciun drept să mă aduceți aici.
Colin, n-am timp de jocuri.
Unde este Mickey Dolan și ce-a făcut cu det. Beckett și dl Castle?
Nu mă puteți ține aici. N-aveți nimic împotriva mea.
Ba pot să te țin 24 de ore. Avionul tău pleacă în șapte ore.
E pe cale să se strice treaba în clanul O'Reilly?
De asta ești așa nerăbdător să pleci?
Scumpule, am să te las să iei avionul.
Ba am să te duc și la aeroport. Dar îmi vei spune ce vreau să știu.
Voi habar n-aveți ce e pe cale să se întâmple.
- În ce e băgat Dolan. - Nu-mi pasă în ce e băgat Dolan.
Îl vreau pe el și îmi vreau oamenii.
Știi ce vreau eu? Avocatul.
Știe. Știe unde sunt.
Câteva minute singur cu el și îl fac eu să vorbească.
În ce e băgat Dolan? Nu există vrajbă în clanul O'Reilly.
Cam asta a spus.
- Și de ce se amestecă toți? - Ce contează?
Dacă înțelegem ce voia Dolan, poate aflăm unde îl găsim.
- Unde te duci? - Vreau să văd dacă tehnicienii
pot citi pe buze ce spuneau Dolan și părintele McMurtry.
Hai să vedem despre ce e vorba.
Sunt tot acolo.
Nu cred că știu unde suntem, dar află ei în cele din urmă.
Nu vor trece pe aici, dar ușa atelierului se deschide din afară.
Minunat. Când își dau seama că suntem aici, vin pe acolo.
- Vom fi plecați de mult. - Cum?
Suntem și mai departe de metrou și mi-am rănit glezna.
- Găsesc niște bandă. - Las-o încolo de bandă.
Nu găsiți altă gleznă prin cutii? Altfel nu rezist opt cvartale.
Poate nu e nevoie. E un restaurant chinezesc
deschis non-stop la două cvartale. Ajungem acolo și cerem ajutor,
dar trebuie să așteptăm să plece el.
- Ai găsit bandă? - Da, am găsit.
Am mai găsit o trusă de scule și un radio cu unde scurte stricat.
- Dar cred că pot să-l repar. - Ai diplomă de inginer?
- Sau experiență în electronice? - Am văzut fiecare episod "MacGyver".
- Ce-i? - N-am spus nimic.
- Nici nu trebuia. - Cel puțin eu ofer soluții reale.
- Nu din cele de la TV. - Scuzați-mă. Ce-i cu voi?
Afară sunt unii care vor să ne omoare. Care e problema?
- Nu-i nicio problemă. - Nu-i nimic.
Am luat cina cu părinții, iar tatăl ei...
Tatăl meu? Mai degrabă mama ta.
Înțeleg. Voi nu sunteți doar parteneri.
Sunteți... parteneri.
Înțeleg. Am făcut peste o mie de ore de terapie,
ca pacient, dar am prins câte ceva
și vă pot spune un lucru... nu e vorba despre părinții voștri.
E doar un pretext. Cearta asta... voi sunteți problema.
Mă îndoiesc că NYPD apreciază
gaura pe care am făcut-o în sala de recreere.
Mi-am zis să vin lângă tine. Ți-am adus asta.
Mulțumesc.
E groaznică.
E bună. De obicei beau cafeaua fără zahăr.
- Mă rog... - Simplă, anostă.
- Doar nu crezi că ești... - Nu-i nimic.
- Anost? - Nu-i nimic. Cina festivă a fost...
- Părea atât de absurdă. - Baseballul e...
- E-n ordine. - Da, e în ordine.
Jim... nu știu cum o faci.
Am crezut că o să mă obișnuiesc cu noua viață a lui Richard,
cu pericolul constant și cu faptul că nu știi...
dar am crezut că va veni un moment,
o clipă în care nu-ți mai faci griji.
Kate e polițistă de mai bine de zece ani
și eu... am avut cârcelul ăsta în stomac
din ziua în care i-au dat insigna.
Spune mereu că se simte în siguranță când o apără fiul tău.
El spune același lucru despre ea.
Ei bine... oriunde ar fi,
măcar se au unul pe altul ca sprijin.
- Ce-a spus Leo e o aiureală, nu? - Da. Sigur.
Suntem doi idioți care nu-și amintesc de ce se certau.
Și de ce ne certam?
Nu știu.
Știu că am vrut doar ca cina să meargă bine
și când n-a mers...
- Ai spus "lumi diferite". - Poftim?
Ai spus că sunt din lumi diferite și că la asta trebuia să ne așteptăm.
Și am început să mă gândesc la noi.
Tu ești un scriitor cunoscut în lumea întreagă,
iar eu sunt doar o polițistă și avem o relație
care, teoretic, n-are nicio logică.
Câteodată încep să mă întreb dacă nu cumva ne păcălim singuri.
Dacă se sparge bula asta? Cum rămâne cu noi?
Kate, noi nu suntem părinții noștri.
Și când am spus lumi diferite, nu m-am referit...
Atenție. Depășesc un accident grav pe drumul expres Brooklyn-Queens.
Alo. Mă auziți? Poate nu e limbajul corect.
Breaker, Breaker, mama ursoaică și doi ursuleți
au nevoie de o mașină pentru peșteră.
L-am pus pe Derrick Storm să bată un camionagiu.
- Intervine cineva. - Sunt doar paraziți.
Alo. Recepționați? Mă recepționați?
- Cred că e stricat microfonul. - A plecat tipul.
E șansa noastră să ajungem la restaurantul chinezesc.
- Bine, mă duc eu. - Nu, mergem împreună.
Cu glezna lui? Și nu-l putem lăsa singur.
Unul singur trece neobservat mai ușor.
- Castle, eu sunt polițistul. - Și de aceea stai cu martorul.
- În plus, pe el îl vor, nu pe mine. - Mersi că mi-ai amintit.
Ascultă... nu-ți face griji.
Îți aduc o porție la pachet.
Așa. Fii... neobservat.
Un alb obișnuit care trece prin Bronx la miezul nopții.
Ce-ar putea să meargă prost?
Credem că știm de ce se certau Mickey și McMurtry.
Camera era prea departe, deci n-au putut citi pe buze.
Dar am găsit altceva. Priviți ce se întâmplă după ce pleacă Mickey.
- Uitați cine e în mașină. - Sunt agenți federali.
McMurtry dădea informații despre Dolan.
De aceea voia să-l omoare Mickey Dolan.
Și dacă federalii îl filau pe Dolan, s-ar putea să știe unde este.
Restaurant chinezesc.
Ceva miroase... delicios.
Nu te sfătuiesc.
Îmi pare rău că te-am lovit în... știi tu.
Fără resentimente, așa-i?
Suntem bine? Adică suntem... buni?
Nu știu. Depinde de tine.
- Ești agitată? - Nu.
Încerc să trimit un mesaj.
Se aud paraziți când apăs pe buton
și mă gândeam să trimit un SOS, dar...
Ai voie să fii îngrijorată.
El n-o să pățească nimic. E isteț și plin de resurse, așa că...
E impresionant, din altă lume.
- Cum ai... - Te rog. Suntem în subsol.
- Sunetele se propagă. Am auzit. - A fost o conversație personală.
Despre cât de diferiți sunteți și asta te îngrijorează.
Nu vreau să discut acum.
Și acele disensiuni, atât de drăguțe, s-ar putea să vă despartă.
- Cine ești? Doctor Phil? - Nu.
Cineva care ar putea muri la noapte știind că viața e scurtă.
Crede-mă...
e mai înțelept să-ți trăiești viața decât să-ți faci griji pentru viitor.
- Unde-i Leo? - Care Leo?
Ești amuzant. Îmi place.
Știu că fata e polițistă, dar tu nu miroși a polițist.
- Tu ce amestec ai în asta? - Sunt scriitor, lucrez cu poliția.
- Da? Ce scrii? - Romane de suspans.
N-am răbdare pentru cărți.
Dar când citesc, am tendința să sar la ultimele pagini.
- Strică toată distracția, nu crezi? - Poate.
Dar sunt al naibii de bun la ghicit finaluri.
Ca în cazul de față. Sunt destul de sigur de final.
Ai să-mi spui unde naiba îl ține polițista pe martorul meu.
Știi ce-mi ceri?
De ce ți-aș spune unde sunt?
Eu sunt deja mort. De ce te-aș lăsa să-i omori și pe ei?
Joci poker?
- Am câștigat câteva jocuri. - Și eu.
Și am aflat că secretul e să știi când cineva blufează.
Hai să testăm talentul tău pentru cacialma.
Te duceai după ajutor când te-am săltat.
Așa-i? Înseamnă că Leo și polițista sunt ascunși undeva într-o clădire.
E clădirea din partea de nord sau din partea de sud a străzii?
- Nord. - Adică sud.
Te-am luat de la intersecția străzilor 225 și Lex.
Deci sunt într-o rază de câteva cvartale.
Sunt pe strada 227?
Pe 226? 224?
Deci pe 224.
Du-te după ei.
Se întorc. Ce facem?
Mulțumesc că ai venit, agent Lucas.
- Părea urgent. - Este urgent.
Unul dintre detectivii mei și colegul ei au dispărut.
- Nu știu cum pot să vă ajut. - Îmi spui unde-l găsesc pe Dolan.
- Nu pot vorbi despre cazul Dolan. - Nu se acceptă. Oamenii mei lipsesc
și nici nu știu dacă sunt vii sau morți.
- Deci unde este? - Nu știm.
Omul acela v-a ucis informatorul. Știi asta, nu?
Părintele McMurtry n-a fost informatorul nostru.
Dolan e informatorul?
Nu încă, dar știam că sunt prieteni. Încerca să-l convingă pe Dolan
să predea statului dovezi despre O'Reilly în schimbul imunității.
L-am adus pe Dolan să discutăm termenii.
- Deci e la voi în custodie. - A fost.
Astăzi a aflat că părintele McMurtry a fost împușcat și a cedat.
S-a furișat de cei doi agenți care-l păzeau și a fugit.
Dacă era în custodie federală în noaptea crimei, atunci...
Nu l-a omorât pe părintele McMurtry.
Și cine l-a omorât? Cine avea motiv?
Clanul O'Reilly. Mărturia lui Dolan i-ar fi trimis pe toți la pușcărie.
De asta pleacă toți din oraș. De de asta l-au ucis pe McMurtry.
- Să-l scoată la iveală. - Dolan îl vânează pe ucigaș
și clanul O'Reilly îl vânează pe Dolan.
Și ambele tabere ar omorî pe oricine li se pune în cale.
Arma! Ia arma!
- Ce faci, Leo? - Meseria.
Cine ești?
Un contractor independent care vrea să se apropie de țintă.
Deci nu ești martor?
Te-ai prefăcut numai.
Tu l-ai omorât pe McMurtry fiindcă încercai să ajungi la Dolan
și știai că, dacă faci pe martorul, el ar veni la tine.
- Înveți repede. - De ce toată șarada?
De ce nu ne-ai ucis pur și simplu?
E mai greu să faci pe martorul nevinovat cu două cadavre lângă tine,
așa că trebuia să accept să joc scena "hai să fugim".
Dar nu mai am timp și trebuie să fac următoarea mișcare.
Tu, unde ți-e telefonul?
Nu e bine ce faci. Omori un polițist?
- Știi ce fel de necazuri aduce. - S-o omor?
Crede-mă, n-am de gând s-o omor.
McMurtry a crezut în tine și uite ce-a pățit.
Crezi că eu l-am omorât pe Joey? Mi-a fost cel mai bun prieten,
cu mult înainte ca drumurile noastre să se despartă.
El n-a renunțat la mine. Niciodată nu i-aș fi făcut vreun rău.
Nu pot spune la fel pentru cel care l-a omorât.
De asta trebuie să vorbesc cu martorul
înainte să-l luați în custodie...
ca să aflu cine naiba e nenorocitul care l-a ucis pe Joey.
De unde știu că pot avea încredere în tine?
Nu știi. Dar nici nu trebuie.
Nu trebuie decât să stai și să aștepți să-mi sune telefonul.
Și când obțin ceea ce vreau... plecăm toți, în viață.
Fie că mă crezi, fie că nu.
Poftim. Ia telefonul.
- I-ai prins? - Scuze, Mickey.
Poate trebuia să trimiți mai mulți.
Se poate. Te-am subestimat, dnă detectiv.
Eu n-aș repeta greșeala, mai ales dacă-i faci rău lui Castle.
Ce-ar fi să facem un schimb?
Îți redau scriitorul, tu îmi aduci martorul.
Nu, nu. Nu accept nimic până nu știu că el e teafăr.
- Shakespeare, e rândul tău. - Kate.
Castle.
- Ești teafăr? - Da, n-am pățit nimic.
Ascultă, oricât de aiurea ar părea,
cred că Mickey nu vrea decât să discute.
- Totul va fi bine. - Sper.
Și poate reprogramăm întâlnirea cu părinții noștri.
Mergem să privim un meci de baseball.
Ceva care ne-ar face plăcere tuturor.
- E bine? - Unde ne întâlnim?
Sub podul Costello. E la vreo trei cvartale de voi, în 15 minute.
Bine jucat. Să mergem.
Nu tot ce-am spus a fost minciună. Chiar am fost la psihiatru.
Dar am fost diagnosticat ca fiind sociopat cu tendințe criminale și...
- A trebuit să-l ucid. - Leo, nu trebuie să faci asta.
Uciderea unui polițist îți va aduce multe necazuri cu poliția, cu FBI.
- Mai bine dă-mi drumul. - Îmi pare rău. Nu pot.
Dar relația ta mi se pare fascinantă. Tu și Castle aveți probleme serioase.
Păcat că nu le veți putea rezolva. Dar cum spuneam, viața e prea scurtă.
Iată-i.
Nu! Nu!
- Ce naiba... - Se pare că ai ratat.
Lasă teatrul. Știm amândoi că ai golit încărcătorul în mașină.
- Cum ți-ai dat seama? - Aș vrea să spun că eu m-am prins.
- Dar Shakespeare și-a dat seama. - Ai zis ceva despre mama și baseball
și am știut că e prea devreme să faci glume din astea. Ceva nu se lega.
Am vrut doar să te întreb cine mi-a omorât prietenul.
- Mickey! - Nu cred că trebuie să mai întreb.
- Nu, Mickey. - L-a omorât pe Joey cu sânge rece.
Știu. Dar Joey ce-ar fi vrut? Ziceai că n-a renunțat la tine.
Dacă apeși pe trăgaci, tu renunți la el.
Nu se termină aici. Clanul O'Reilly va trimite pe altcineva.
Ești un om mort.
Știi ceva? Cu asta pot să trăiesc.
Ia-i arma.
- Ridică mâinile. - Da, da, da.
- Am crezut că te-am pierdut. - Nu. Niciodată. Niciodată.
Hai să scoatem astea.
Iar astea sunt pentru tine.
- Hai să plecăm naiba de aici. - O idee bună.
Scuză-mă. Ne ajuți să găsim o mașină?
Vom avea de lucru un timp. De ce nu luați un taxi?
- Pe bune?! Hai să... - Da.
Poți să-mi împrumuți 20 de dolari?
- Dolan e în custodie federală. - Și o să spună ce știe?
Nu știu, dar s-a oferit să ispășească un timp pentru păcatele din trecut.
Pare că părintele McMurtry l-a convins.
- Și Leo? - A mărturisit că l-a ucis pe McMurtry
în fața unui polițist luat ostatic. Intră la pușcărie pe termen lung.
După atât timp, tot nu pot să cred că el e personajul negativ.
Det. Beckett, dle Castle, mă bucur că v-ați întors.
- Și noi ne bucurăm. - Oricât de îngrijorați am fi fost,
nu cred că am fost nici pe departe cât părinții voștri.
- Părinții noștri? - Da. Eu i-am sunat
când încercam să dăm de voi. Mama ta este...
- Nu mai spune nimic. - Luați-i din sala de recreere.
Vă mulțumesc.
Nu cred că putem evita să dăm ochii cu ei la nesfârșit.
Nu, dar știi ceva? Cui îi pasă dacă ei nu se înțeleg?
Ei nu sunt noi. Și ce dacă teoretic noi suntem foarte diferiți?
Noi nu ne trăim viața teoretic.
Și dacă ar fi așa, noi n-am fi șocanți sau...
surprinși.
- Cum s-a întâmplat una ca asta? - Nu știu, dar s-o lăsăm așa.
Tată!
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro